Azoknak, akik azt várták, hogy a rendszerváltással a szocialista igénytelenség helyett valami jobb lesz Debrecenben, csalódniuk kellett.
VÁROSŐR
A múltat végképp eltörölni? – A maradandóság városa – II. rész
Ha városunk épületeit nézzük, az Ady Endre-i maradandóságot hiába keressük. De ő nem is a város házaira gondolhatott, hiszen nem a reformáció korabeli, zsuptetős, vályogházas Debrecenben járt, hanem egy modern, épülő városban, és akár láthatta is néhány, máig álló csodálatos középület, bárház vagy nagypolgári villa építését.
Ez a fejlődés valahol természetes is, hiszen változnak a divatok, az építési technológiák, de évszázadokon át cívisek gazdagsága míves igényességgel, szépérzékkel alakította a város megjelenését. Így alakult ki az az összkép, amit még sokan őrzünk ifjabb korunkból: a belváros kanyargó, zártsoros utcái, a kertségek kisebb-nagyobb villái, a főbb útvonalak többségükben klasszicista vagy eklektikus, később szecessziós vagy Bauhaus jegyeket hordozó épületei. Sajnos az utóbbiakban sohasem bővelkedtünk.
![Párizsi Udvar - építkezés](https://debreciner.hu/app/uploads/2024/02/4756_parizsi_udvar_epitkezes.jpg)
NT
Szerencsére sokáig megúszta az „ős Péterfia”, megúszták olyan emblematikus épületek, mint az egykori István Gőzmalom, Margit-fürdő, egy-két nagypolgári villa – illetve hasonló értékek a városban sokfelé. „Térroncsolás” folyt, ahogy az ex-debreceni Tilless Béla festőművész fogalmazott. És folytatódott a késői szocializmus alatt, amikor a „Kádár-kockákat”, a családi, sátortetős formaépületeket elkezdték felváltani a kivagyi, túlméretezett, stílustalan vagy éppen az tulajdonos igénye szerinti, „mindent bele, ami menő, hadd lássák, hogy fussa” elven felhúzott épületek – egyelőre jórészt a külső területeken. De ne legyünk igazságtalanok! Ezekben az években is születtek maradandó értéket képviselő épületek, de sajnos nem ez volt a meghatározó.
Azoknak, akik azt várták, hogy a rendszerváltással a szocialista igénytelenség helyett valami jobb lesz, csalódniuk kellett. Az egykori cívisek igényessége helyébe a haszonelvűség, nyerészkedés lépett. Olcsón és gyorsan építeni, aztán drágán kiadni, eladni. Építész ismerősöm szörnyülködve meséli, hogy a gyenge anyagok miként párosulnak a kapkodó, szakmaiatlan, rossz kivitelezéssel. Miközben a panel-negyedek folyamatosan pusztulnak – na jó, volt néhány akció, kísérlet a feljavításukra –, az előző rendszert túlélő, patinás épületek sorsa is megpecsételődött, És már nem csak a külterületeken, de város szívében is.
![Párizsi Udvar - építkezés](https://debreciner.hu/app/uploads/2024/02/4758_parizsi_udvar_epitkezes.jpg)
NT
„Normális” építészek szerint elavult, energiapazarló, drágán fenntartható beton-üveg monstrumok, amelyeket télen nehéz felfűteni, nyáron pedig klimatizálni kell, hogy a bent lévők, dolgozók számára elviselhetők legyenek. Példákat mindenki tudna sorolni, a védett területre telepített stadiontól az István Malom helyére épült Malomparktól a Plázáig, a Fórumig, vagy a napjainkban is polipként terjeszkedő, ki tudja, mi okból „Párizsi Udvar”-nak keresztelt szörnyedvényig, vagy akár az elődjénél is diszfunkcionálisabb Kölcsey Központig.
Napról napra tűnnek el városképi jellegű épületek (a legutóbb egy a Lisznyai utcán), és veszélyben vannak, folyamatosan pusztulnak olyan értékeink, mint a Péterfia klasszicizáló-eklektikus homlokzatai (amelyek megőrzését ígérték a Párizsi Udvar építői), az izgalmas megjelenésű, Bauhaus-stílusú Jay Poward villa az Egyetem sugárúton, A Nádor utcai Jost-, vagy a Weszprémy utcán a Ladányi-villa. (A Szabadtéri Színpad velük egykorú kiszolgáló épülete szerencsére megúszta, ami nem mondható el stílusbeli testvéréről, a régi Nagyerdei Stadion öltöző-lelátó épületéről.) És a sort még hosszan folytathatnánk… Talán a Széchenyi-kert villái őrzik a legjobban a régi kertségek, az egykori Szentlászlófalva girbegurba utcácskái a cívisváros hangulatát – reméljük, még sokáig.
![Új Városháza](https://debreciner.hu/app/uploads/2024/02/4760_uj_varoshaza.jpg)
NT
Hogy felújított épületeket is említsünk a közelmúltból, példásan sikerült a Csokonai- és a Fazekas-gimnázium felújítása, hogy a Zenedéről ne is beszéljünk! A maga nemében a volt HÁÉV-székház (ma Új Városháza) átépítése, építészeti átértelmezése is jó megoldás volt. Bár sok hasonlóról beszélhetnénk!
A veszély mindazonáltal nem csak hogy jelen van, de a „helyzet fokozódik”. Mintha egyesek – nem elvek miatt, hanem puszta nyereségvágyból – folytatnák a szocializmusból átvett „múltat végképp eltörölni” elvet, ezúttal Debrecen városképe kárára. Csak arról feledkeznek meg, hogy előbb-utóbb az eltörlőket is eltörli a történelem. Ám az elpusztított értékek nem fognak feltámadni.
Kapcsolódó anyag:
A maradandóság városa – I. rész
Kövesi Péter írásai itt olvashatók: VÁROSŐR