![pad - falu - pletyka](https://debreciner.hu/app/uploads/2024/03/17614_pad_falu_pletyka.jpg)
Anton Gorshunov/Pixabay
– Mondtam.. A falu szájára nem tudsz lakatot tenni.
– Hát nem. Pedig csak páran tudták.
– Biztos lehetsz benne, hogy nem tőlem került ki. Nem mondtam én el senkinek sem.
– Jól van, nem is azt mondtam, hogy te voltál.
– Na. Ez van. Törődj bele! Minden csoda három napig tart.
– Istenem.. Akkora fájdalom ez nekem.
– Tudom, milyen. Ugyanez volt, mikor Józsiék váltak.
– Három év, Marika.. Három évet bírtak.
– Ez van.
– Sosem szeretett az a kislány takarítani. Éreztem, hogy nem lesz belőle jó asszony.
– Miért, ugyan melyik szeret manapság?!
– Azt mondják, hogy volt itt valami fiúval nemrég. Állítólag csak barátok.
– Hát, én ebben nem hiszek, hogy ilyen létezik. Sosem hittem.
– Minden nap telefonál valaki.. Hogy igaz-e.
– Figyelj ide, Erzsi! Majd lecseng ez is.
– Hjaj.
– Józsinak is van azóta más. Majd lesz Bálintnak is. Bár ez a Szilvi meg főzni nem tud. Itt voltak a múltkor is, bejött hozzám a konyhába, hogy főzzünk együtt levest. Hát jó, hagytam. Tette fel a húst, először is nem szedte le a habját. Úgy szóltam neki. Aztán mondom, tegyél bele kelkáposztalevelet. „A levesbe?” – kérdezi. Abba, abba, mondom neki. Meg fűszert. Tett egy kicsi sót, meg éppen borsot. Mondom, tegyél még köményt is, meg mindenből többet. „Még?!” – kérdi. Még. Tett egy keveset. Ne sajnáld, úgy lesz íze. „Hát, nekem sosem sikerül finomra.” Nem, nem. Ha nem gyakorlod, akkor bizony nem sikerül. Nem akarnak ezek már főzni, takarítani, Erzsi.
– Elválnak, három év után. Minek kellett akkor az a nagy lagzi? Mennyi pénz volt az!
– Na, hagyd már ezt a témát. Elmúlt, elmúlt. Majd lesz más.
– Szegény fiacskám.
– Nem kell őköt félteni, hidd már el! Megoldják. Ezek már mindent cserélgetnek, nem csak az alsógatyát. Bezzeg a mi időnkben. Azt etted, amid volt.
– Máig azt eszem. Sanyi csak fekszik otthon, mint egy darab fa. Lassan 60 éve, hogy megesküdtünk.
– Nekem nem fekszik itt senki, hála az égnek. Két gyereket neveltem fel egyedül. Jókat mosolygok magamban, mikor Marcsikám is elkezd panaszkodni, hogy milyen fáradt a két gyerek mellett. Ugyan miben fárad el?! Nem kell pelenkát mosni, ott van már az eldobható. Van gáztűzhely, mosogató- és mosógép, bébiétel. Minden eléjük van téve készen. Mi kellene még?
– Bizony. Nekünk még nem volt ilyen könnyű, aztán mégis túléltük.
– Túl bizony! Na meg képzeld, telefonált valamelyik nap, hogy étterembe megyünk a keresztelő után, most nem kell sütnöm, mert nem engedik bevinni. Már meg is nyugodtam, hogy nem kell semmit csinálni, erre tegnap csörög a telefon. Már tudtam.. „Mami..” Mégis kell sütni – mondom. „Igen, de csak szárazat.” Annyira tudtam. Úgyhogy mamika már pénteken elkezdhet sütögetni, hogy minden kész legyen. Kérdeztem, hogy vigyek-e még valamit. Úgyhogy már le is adta a rendelést: uborka, cékla, körte.
– Jó, hogy itt van ez a kert neked. Ellátja az egész családot. Még szerencse, hogy segít Józsi.
– Hát, segített.. Vetni. De, hogy minden kikeljen szépen, az azért többnyire nekem köszönhető. Múltkor Emma meg is szólt, hogy csak a fenekemet látja mindig az égnek meredni. (nevet) Érted. Mert állandóan gyomlálok meg kapálok. Hát, másképp nem megy.
– Nagyon szép ez az alma is.
– Vigyél belőle! Jó lesz süteménybe.
– Jól van, köszönöm, de csak párat.
– Szedjed nyugodtan, amennyi kel!
– Na, megyek, mert Sanyi meg otthon van egyedül.. Hjaj, Bálint ugyan mit eszik? Így nincs is ki főzzön rá..
– Erzsi, ha nem haragszol, megyek befelé, mert kalácsot ígértem ebédre Józsinak, aztán így nem lesz kész.
– Jól van, persze, csak benéztem egy kicsit, ha már erre jártam.
– Na szia, szia!
– Szervusz!
(Anton Gorshunov képe a Pixabay-en.)
Gubányi Zsófia további írásai itt olvashatók: KÖZTÜNK ÉLNEK
![Sajtószabadság - Debreciner](https://debreciner.hu/app/uploads/2024/03/16328_sajtoszabadsag_debreciner.jpg)
Debreciner
CSAK VELED együtt tudjuk garantálni, hogy az újságíró és a szerkesztő munkájába ne szólhasson bele más, csak Te, az olvasó. Egy hónapra csak 1 ezer forint. Támogasd előfizetéseddel a Debrecinert! Köszönjük!